УДК: 378
Чайка О. М.
ЗМІСТ ПОНЯТТЯ “ТВОРЧА САМОСТІЙНІСТЬ” І ЙОГО РОЛЬ У ФАХОВІЙ ОСВІТІ МАЙБУТНЬОГО ВЧИТЕЛЯ-СЛОВЕСНИКА
а) Постановка проблеми у загальному вигляді… Процес реформування освіти, що розпочався з часів набуття Україною незалежності, полягає в утверджені людини як найвищої соціальної цінності, у найповнішому розкритті її творчих здібностей, ініціативності, креативності, самостійності суджень в ухваленні рішень, що відображено у Національній доктрині розвитку освіти України у ХХІ столітті, державній національній програмі “Освіта” (“Україна ХХІ століття”), Концепції гуманітарної освіти у вищих навчальних закладах.
На сучасному етапі розвитку вищої освіти одним із головних завдань є формування самостійності студентів, підвищення рівня їх творчого потенціалу, що забезпечить високу ефективність особистісного та професійного зростання, творчу самореалізацію майбутніх фахівців різних спеціальностей.
У зв’язку з цим особливого значення набуває проблема розвитку творчої самостійності студентів-філологів у процесі професійної підготовки. 
б) Аналіз останніх досліджень і публікацій, в яких започатковано розв’язання даної проблеми… Деякі аспекти зазначеної проблеми висвітлюються у психолого-педагогічних дослідженнях (П. Блонського, Л. Виготського, Ш. Ганеліна, Н. Дайрі, Б. Єсипова, О. Леонтьєва, І. Лернера, М. Махмутова, П.Підкасистого, С. Рубінштейна та ін.) та працях вчених-методистів (Н. Волошиної, О. Ісаєвої, Ж. Клименко, М. Кудряшова, О. Куцевол, Л. Мірошниченко, В. Неділька, Є. Пасічника, Г. Токмань та ін.). У результаті аналізу наукової літератури можна констатувати, що проблема розвитку творчої самостійності студентів ще не знайшла повного і ґрунтовного висвітлення.
в) Формулювання цілей статті… Зважаючи на актуальність досліджуваної проблеми, необхідно розкрити всю складність і багатовимірність поняття “творча самостійність”, проаналізувати і систематизувати різні наукові підходи до його трактування з метою аргументованого і цілісного формулювання змісту даної категорії; визначити роль творчої самостійності студентів-філологів у процесі їх професійної підготовки. 
г) Виклад основного матеріалу дослідження… Вивчення наукових джерел з теми дослідження дозволяє стверджувати, що термін “творча самостійність” не набув широкого використання у фаховій літературі. Тому для розкриття його змісту важливо з’ясувати суть дефініцій “самостійність”, “самостійна діяльність”, “творчість”, “творча діяльність”.
У тлумачному словнику В. Даля справедливим і сьогодні залишається визначення, що самостійною людиною можна вважати ту, у якої є “свої міцні переконання”, “немає хиткості”, а є “самостійність – властивість, якість” [5, c. 135]. За тлумачним словником сучасної української мови самостійність тлумачиться як уміння діяти без сторонньої допомоги або керівництва [2, c. 1101].
Аналогічної точки зору дотримуються автори навчального посібника “Загальна психологія”. Вони трактують поняття “самостійність” як уміння особистості обходитися у своїх діях без сторонньої допомоги та критично ставитися до чужих впливів, оцінюючи їх відповідно до своїх поглядів і переконань. Самостійність, на їхню думку, виявляється у здатності за власним бажанням організовувати свою діяльність, ставити мету і в разі необхідності вносити у поведінку відповідні зміни, які сприятимуть цій діяльності [7]. 
За психологічним словником, самостійність – це узагальнена властивість особистості, що виявляється в ініціативності, критичності, адекватній самооцінці та почутті особистої відповідальності за свою діяльність і поведінку. Вона пов’язана з активною роботою думки, почуттів і волі [11].
Ми погоджуємося з вченими (Л. Виготським, Ш. Ганеліним, О. Леонтьєвим, С. Рубінштейном), які пов’язують самостійність з детермінацією поведінки особистості та її внутрішньою позицією. Так, С. Рубінштейн вважає, що самостійність - основна якість особистості, без прояву якої неможливий успіх у розв’язанні пізнавальних, практичних задач. Ця якість, як наголошує дослідник, забезпечує можливість самостійно ставити мету, визначати напрям своєї діяльності. “Несхильність до чужого впливу і навіювань є не власною волею, а справжнім проявом самостійної волі, оскільки сама людина вбачає об’єктивні обґрунтування для того, щоб чинити так, а не інакше” [12, c. 524].
Л. Виготський також пояснює самостійність як уміння ставити певну мету, наполегливо добиватися її виконання власними силами і відповідально ставитися до своєї діяльності; діяти свідомо та ініціативно в нових ситуаціях.
Самостійність як уміння виконувати діяльність, спілкуватися в колективі при мінімальній допомозі й керівництві з боку інших підкреслює Ш. Ганелін.
Дещо схоже тлумачення цього терміну дає О. Леонтьєв, вважаючи самостійність важливою властивістю особистості, яка забезпечує вибір і здійснення певного способу розв’язування завдань.
Самостійність як одну із вольових рис характеру розглядає  Д. Дубравська. На її думку, вона полягає у “вмінні орієнтуватися на власний досвід, знання й переконання, а не на тиск чи прохання з боку інших” [6, c. 244].
Неоднозначність тлумачення даного поняття простежується і в педагогічних дослідженнях. В українському педагогічному словнику самостійність визначається як властивість особистості, що характеризується двома факторами: по-перше, сукупністю засобів – знань, вмінь і навичок, якими володіє особистість; по-друге, ставленням особистості до процесу діяльності, її результатів і умов здійснення [3, c. 297]. За педагогічним енциклопедичним словником самостійність – це одна із провідних якостей особистості, яка проявляється в умінні ставити перед собою певні цілі, добиватися їх досягнення власними силами. Самостійність означає відповідальне ставлення людини до своїх вчинків, здатність діяти свідомо за будь-яких умов, приймати нестандартні рішення [9].
У дослідженнях Н. Дайрі, Б. Єсипова поняття “самостійність” розглядається як здатність учня діяти, виходячи з внутрішніх переконань і спонукань, виявляючи при цьому максимум активності, творчості, ініціативи й відповідальності.
Отже, виходячи з проведеного аналізу, у психолого-педагогічній науці зустрічається кілька визначень самостійності:
-	як способу діяти відносно незалежно, ізольовано від інших, без сторонньої допомоги;
-	як вольової якості або властивості особистості, що характеризується здатністю критично розглядати життєві явища, діяти ініціативно та творчо, орієнтуватися у новій ситуації, досягати мети; умінням бачити задачі, що виникають, знаходити способи їх вирішення власними силами; прагненням до відкриття нового;
-	як умови, за якої особистість діє самостійно;
-	як характеристики дій людини, її внутрішньої готовності до самостійного визначення цілей та дій;
-	як бажання підлітка “стати дорослим”, що у його розумінні означає бути самостійним. 
Незважаючи на те, що поняття “самостійність” трактується дослідниками по-різному, всі автори в узагальненому плані вважають, що його зміст розкривається через діяльність особистості. 
У педагогічній теорії та практиці склалася тенденція до визначення самостійної діяльності студентів як засобу індивідуального пізнання, спрямованого на розширення фонду їхніх знань, збагачення досвіду пошукової роботи, розвиток особистісних якостей, серед яких провідного значення набуває самостійність.  Цей вид навчальної діяльності передбачає самостійність студента в усіх її структурних компонентах – від постановки проблеми до здійснення контролю, самоконтролю і корекції, з переходом від виконання простих видів роботи до більш складних, що передбачають пошуковий, дослідницький і творчий характер.  
Отже, розвиток самостійності як риси особистості є неможливим поза самостійною діяльністю як умовою виховання даної риси. Тому зміст навчання студентів – майбутніх вчителів світової літератури – має визначати самостійний пошук істини. Підтвердженням сказаному можуть послужити слова видатного педагога К. Ушинського: “…самостійні ж думки витікають  із самостійно ж здобутих знань” [14, c. 34].
І. Лернер дотримується переконання, що самостійність у навчанні включає активність. Визначаючи рівні переплетіння активності та самостійності, науковець вводить такі поняття, як «проста самостійність» та «істинна самостійність». Такий підхід має спільні риси з творчим і репродуктивним підходами. Ступінь самостійності під час відтворення (репродукції) знань є обмеженим, що він і називає «простою самостійністю». На думку науковця, «істинна самостійність» є необмеженою у прояві самостійності і може бути названа творчою [8, c. 29].
Отже, вивчаючи співвідношення активності й самостійності особистості у діяльності, І. Лернер простежує їх розвиток у динаміці від наслідувальної діяльності до творчої, результатом якої є вироблення певного продукту, що має суб’єктивну й об’єктивну вартість. У навчальній діяльності майбутнього вчителя-словесника таким продуктом може бути вдало сформульована думка, самостійно встановлені причинно-наслідкові зв’язки тощо. 
М. Махмутов підкреслює, що самостійність включає і творчість, яка проявляється у процесі навчання. Як якість особистості самостійність найкраще формується у процесі творчої діяльності учнів та студентів. За таких умов, самостійність на початковому етапі її розвитку співвідноситься з ретельністю, а в кінці – з творчістю.
Викликає полеміку твердження О. Суркової, що творчість – це завжди самостійність, хоча самостійність не завжди творчість. Вона зазначає, що самостійність не має чітких окреслень, котрі б вирізняли її з-поміж активності й творчості. Навіть у тій роботі, котра проводиться під безпосереднім керівництвом педагога, мають місце елементи самостійності.
Проведений аналіз ряду теоретичних робіт дозволяє стверджувати, що самостійність може виявлятися як на репродуктивному, перетворювальному, так і творчому рівнях. Творчий рівень самостійності потребує дослідницького підходу до процесу навчання. Роботам такого рівня більше відповідає поняття дослідницької самостійності, хоча таке формулювання досить умовне й покликане показати динаміку розвитку самостійності студентів – від відтворюючої діяльності до творчості та досліджень. Отже, варто відмітити той факт, що самостійність можлива і без творчих проявів суб’єкта навчання, бо його активність може не носити творчий характер.
У наукових дослідженнях останніх років чітко розмежовано дефініції “самостійна діяльність” та “творча самостійна діяльність” чи “творча діяльність”. У зв’язку з цим необхідно розглянути другий компонент поняття творчої самостійності. 
В академічному тлумачному словнику української мови термін “творчий” має декілька значень, але для розкриття поняття “творча самостійність” найбільш прийнятним є тлумачення творчого як властивості, що містить елементи нового, щось удосконалює, розвиває, збагачує; пройнята творчістю [13, c. 53].
Філософський словник трактує творчість як “діяльність, що породжує дещо якісно нове, чого ніколи раніше не було”, або активне, сучасне засвоєння вже існуючого багатства культури [15, c. 405].
За психологічним словником, творчість – це діяльність, результатом якої є створення нових матеріальних і духовних цінностей [4].
Педагогічна енциклопедія визначає творчість як вищу форму активності і самостійності людини. “Творчість оцінюється за її соціальною значимістю та оригінальністю (новизною)” [10, c. 216].
Процес одержання нових матеріальних і духовних цінностей (продукту творчості) – творча діяльність. Творча діяльність є “одним із видів навчальної діяльності, спрямованої на розв’язання навчально-творчих завдань, що здійснюється переважно за умов опосередкованого чи перспективного управління, результат якого має суб’єктивну новизну, значення і прогресивність для розвитку особистості, особливо її творчих здібностей” [1].
На думку В. Буряка, В. Лозової важливим показником навчальної творчої діяльності, зазвичай, є самостійність. Тобто, будь-яка творча діяльність студента передбачає його самостійність у процесі навчання. У свою чергу творча діяльність стимулює розвиток самостійності студентів, їх творчий підхід до опанування змістом освіти, спонукає до самоосвіти, досягнення результатів у навчанні. 
Таким чином, можна зробити висновок, що показником результативності процесу навчання у вищому закладі освіти є самостійна творча діяльність студентів. Але не завжди самостійна діяльність є показником здатності до творчості. Творчою самостійна діяльність буде лише тоді, коли студенти мають достатньо сформовані вміння розпізнавати, визначати проблему, самостійно створювати власний алгоритм у ході розв’язання суперечностей, конструювати об’єктивно нове. 
З огляду на вищесказане важливо розподіляти поняття “творча самостійність” та “самостійність” студентів у навчальній діяльності. Відмінності між цими категоріями в цілому виражаються у сукупності дій, що потребують таких достатньо сформованих умінь студентів:
-	орієнтуватися у незнайомому навчальному матеріалі без сторонньої допомоги, самим відшукувати ефективні способи,  прийоми й засоби виконання завдань, вміти критично оцінити результати власної діяльності;
-	ставити перед собою мету, формулювати проблему, визначати етапи розв’язання і бути готовим до творчого її вирішення;
-	мати глибокі та стійкі творчі потреби, виявляти творчу активність на високому рівні ;
-	переносити набуті знання у нові, нестандартні ситуації, встановлювати внутрішньопредметні та міжпредметні зв’язки;
-	узагальнювати та систематизувати, демонструвати набуті знання;
-	відповідати за результати індивідуальної праці та самоконтролю, прагнути до отримання та аналізу нових знань, створювати оригінальний освітній продукт, що є об’єктивно та суб’єктивно новим.
Так, аналіз і переосмислення опрацьованої літератури допомагає сформулювати наступне визначення творчої самостійності: це є властивість або якість особистості, яка забезпечує високий рівень успішності в навчальній діяльності, виявляється у прагненні і здатності людини самостійно аналізувати, узагальнювати нову інформацію, використовувати її у нових ситуаціях та характеризується певною критичністю розуму і вмінням висловлювати свою думку незалежно від суджень інших.
З урахуванням сучасних тенденцій розвитку вищої школи, вимог Болонського процесу, поступового переходу системи освіти до компетентнісної парадигми, самостійна діяльність є домінуючою серед інших видів навчальної діяльності, що обумовлює необхідність розвитку творчої самостійності студентів у процесі їх професійної підготовки до викладання світової літератури в школі. Рівень фахової компетентності майбутнього вчителя-словесника залежить від його здатності самостійно накопичувати нові знання, використовувати їх у навчальній і практичній діяльності, приймати відповідальні рішення, здійснювати творчий підхід до справи.
Тому на перший план у підготовці спеціаліста виходить завдання з формування творчої, самостійної активності, ініціативності у професійному самовдосконаленні. У зв'язку з цим виключного значення набуває оволодіння  студентами  вузівським курсом методики викладання світової літератури, основне завдання якого полягає у забезпеченні сучасного рівня теоретичних знань та практичних умінь і навичок, високої професійної майстерності майбутнього словесника. 
Таким чином, розвиток творчої самостійності майбутнього вчителя світової літератури – це процес формування особистості, обумовлений продуктивною самостійною діяльністю, що забезпечує створення якісно нових нестандартних цінностей навчально-виховного значення та передбачає самостійність особистості, активізацію психічних процесів (мислення, уяви, фантазії, інтуїції), наявність здібностей, мотивів, знань і умінь та творчості, що є складовою і результатом творчої самостійної діяльності.
д) Висновки… Теоретичний аналіз феномена “творча самостійність” засвідчує, що даному поняттю бракує усталеності через складність і багатовимірність його змісту. Поелементний аналіз категорій “самостійність” і “творчість” дозволяє стверджувати, що наукові пошуки багатьох вчених не дають цілісного уявлення про сутність, рівні і показники творчої самостійності особистості. Тому у подальшому необхідно дослідити різноманітні аспекти проблеми творчої самостійності особистості у філософії, педагогіці, психології та методиці викладання літератури, визначити реальний стан розвитку творчої самостійності студентів-філологів у вищих навчальних педагогічних закладах.
Література
1.	Andreev V.I. Dialektika vospitaniya i samovospitaniya tvorcheskoy lichnosti / V.I. Andreev. – Kazan : Prosveschenie, 1988. – 228 s.
2.	Velykyi tlumachnyi slovnyk suchasnoi ukrainskoi movy / Uklad. i gol. red. V.T. Busel. – K. ; Irpin : VTF “Perun”, 2003. – 1440 s., S. 1101.
3.	Goncharenko S. Ukrainskyi pedagogichnyi slovnyk / S. Goncharenko. – K. : Lybid, 1997. – 374 s., S. 297.
4.	Davydov V.V., Zaporozhec A.V. Psihologicheskiy slovar / V. V. Davydov, A. V. Zaporozhec. – M. : Pedagogika-Press, 1983. – 258 s.
5.	Dal V. Tolkovyi slovar zhivogo velikorusskogo yazyka / V. Dal. –– M. : Izdatelstvo “Russkiy yazyk”, 1991. – Tom 4. – S. 135.
6.	Dubravska D.M. Osnovy psyhologii : [navch. posibnyk] / D. M. Dubravska. – Lviv : Svit, 2001. – 280 s.; S.244.
7.	Zagalna psyhologiia : [pidruchnyk dlia studentiv vysch. navch. zakl.] / Za red. S. D. Maksymenka. – K. : Forum, 2000. – 543 s.
8.	Lerner I.Ya. Poisk dokazatelstv i samostoyatelnaya poznavatelnaya deyatelnost uchaschihsia / I. Ya. Lerner // Sovetskaya pedagogika. – 1977. – № 7. – S. 27-29, S. 29.
9.	Pedagogicheskiy yenciklopedicheskiy slovar / Za red. B. M. Bim-Bada. – M. : “Bolshaya rossiyskaya yenciklopediya”, 2002. – 528 s.
10.	Pedagogicheskaya yenciklopediya / Pod red. I. A. Karpova. – M. : Sov. yenc., 1968. – T.4. – 774 s., S.216.
11.	Psihologicheskiy slovar / Pod red. V. P. Zaichenko, B. G.Mescheriakova. – 2-e izd., pererab. i dop. – M. : Pedagogika-Press, 1998. – 440 s.
12.	Rubinshteyn S.L. Osnovy obschey psihologii / S. L. Rubinshteyn. – M. : Izd. Ministerstva prosveshhenija RSFSR, 1946. – 704 s., S. 524.
13.	Slovnyk ukrainskoi movy : V 11 t. / Pid red. I. K. Bilodida. – K. : “Naukova dumka”, 1979. – S.53.
14.	Ushinskiy K.D. Sobranie sochineniy / K. D. Ushinskiy. – M. : Izd-vo Akad. ped. nauk RSFSR, 1949. – T. 2. – 226 s., S.34.
15.	Filosofskiy slovar / Pod red. M. M. Novoselova. – M.; Izd. 3-e, 1981. – S. 405.
Анотація
Стаття присвячена аналізу різних наукових підходів до трактування понять “самостійність”, “творчість”, “творча самостійність”, що дало можливість визначити зміст феномена творчої самостійності студента-філолога і з’ясувати його роль  у методичній підготовці майбутнього вчителя-словесника. 
Аннотация
Статья посвящена анализу разных научных подходов к трактовке понятий “самостоятельность”, “творчество”, “творческая самостоятельность”, что помогло определить содержание феномена творческой самостоятельности студента-филолога и показать его роль в методической подготовке будущего учителя-словесника.
Summary
The article is devoted to the analysis of different scientific approaches to the interpretation of the concepts of “independence”, “creativity”, “creative independence”, that helped define the content of the phenomenon of creative independence of the language student and show its role in the methodical training of future literature teacher.
Ключові слова: самостійність, творчість, творча самостійність, діяльність, майбутній вчитель-словесник. 
Ключевые слова: самостоятельность, творчество, творческая самостоятельность, деятельность, будущий учитель-словесник. 
Key words: independence, creativity, creative independence, activity, future literature teacher.

Відомості про автора
Чайка Олена Миколаївна
аспірантка Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка Helen78-78@mail.ru 
(099) 4991036